![](https://www.dobreknjige.si/wp-content/uploads/2024/07/Crtice-275x422.jpg)
![](https://www.dobreknjige.si/wp-content/uploads/2024/07/Crtice-275x422.jpg)
Ćrtice
Žanr | družbeni roman, družbenokritični roman, personalni roman |
Narodnost | slovenska književnost |
Kraj in leto izida | Novo mesto, 2024 |
Založba | Goga |
Spremna beseda |
Goran Vojnović Milica Antić Gaber |
Ključne besede | Družinsko življenje, Izbrisani, Jugoslavija, Ljubljana, Odraščanje, Osamosvojitev, Prekmurje |
Ko si in nisi
26. februarja 1992 je Ministrstvo za notranje zadeve 25.671 prebivalcev Slovenije, ki so imeli jugoslovansko državljanstvo, nezakonito izbrisalo iz registra stalnih prebivalcev. S tem so izgubili svoj pravni status in z njim povezane ekonomske, zdravstvene in socialne pravice, zanje pa je začel veljati zakon o tujcih.
Ćrtice je roman, v katerem skozi otroštvo, mladost in nato odraslost protagonistke Mie spremljamo družino Batić, ki že pred izbrisom ni bila zares enakopravna, saj je oče od dol, kar izkazuje tudi ena črtica premalo na črki v priimku. Mia zaradi tega že kot zelo mlada razmišlja o svoji identiteti in pripadnosti, kar se s pričetkom vojne, ko se pojavijo nove zmerljivke tipa »četnik«, le še stopnjuje. Kratka poglavja preskakujejo med sedanjostjo in preteklostjo in pred nami izrisujejo sliko neke družine, ki je ob razpadu Jugoslavije zaradi nerazumljivega pravnega vakuuma postala zaznamovana za vedno. Ne samo, da se je oče brez papirjev in kakršnih koli možnosti za normalno življenje počutil, kot da ne obstaja, Batićevi leta in leta niso mogli početi najbolj običajnih reči, kot so obisk sorodnikov v Srbiji, nakupovanje v sosednji Avstriji ali dopustovanje na hrvaški obali. Med branjem vseskozi slutimo avtobiografskost, kar avtorica že na začetku nakaže z »liki so izmišljeni, dejanja nekoliko manj« in nato na koncu romana potrdi v zahvali, kjer beremo, da je za vsebino vzela drobec sebe in ga prepletla z veliko literarnega. Če je fabula avtobiografska slutnja, pa bi za pretresljive zgodbe posameznikov z inicialkami iz predzadnjega poglavja lahko skoraj zagotovo trdili, da so resnične. Poglavje, ki je simbolično naslovljeno s tropičjem, je zato izjemno dragoceno, saj nesrečnežem preko avtoričinega pisanja dá glas, da za njihove bridke usode sedaj vemo tudi vsi mi in ne le njihovi bližnji. Konec romana je kljub vsemu optimističen, saj preko Miinega obiska (dragega) frizerja napoveduje neke boljše, brezskrbnejše čase.
Ćrtice odlikuje hibridni jezik, ki krmari med knjižno slovenščino, ljubljanskim slengom, prekmurščino, srbščino, hrvaščino, mešanico vseh naštetih in navsezadnje tudi angleščino. Avtorici je z jezikom uspelo ustvariti živo in žmohtno pripoved. Knjiga je prvenec Tine Perić, sicer diplomantke južnoslovanskih jezikov in sociologije kulture, soustanoviteljice Jezikovne zadruge Soglasnik, prekmurskega glasbenega koncertnega cikla in festivala Nindri Indri in avtorice besedil ter pevke elektro-punk benda Ludovik Material.
Objavljeno: 24.07.2024 09:17:58
Zadnja sprememba: 24.07.2024 11:52:29
»Moj oči bi lahko zaradi problemov s papirji postal klošar. To bi se lahko zgodilo, če bi se moja mami od njega ločila in bi v tuji državi ostal brez vsega. Tako kot se je to v resnici zgodilo B. K. iz Maribora.
Mojega očija bi lahko šest let po odvzemu pravice do stalnega prebivališča in s tem državljanstva v službo prišli zasliševat policaji, ga poniževali pred sodelavci, nato odpeljali na policijsko postajo, ga več ur psihično zlorabljali, ga spraševali, kam želi, da ga prisilno napotijo, torej izženejo iz države, brez vednosti njegove družine, vse dokler ne bi omenil, da ima odvetnika. Tako kot se je v resnici zgodilo D. O. iz Šmarjeških Toplic.
Moj oči bi na plebiscitu lahko glasoval za samostojno Slovenijo. Samostojna Slovenija bi mu nato odvzela pravico do stalnega bivanja v njej. Tako kot se je v resnici zgodilo N. N. iz Brežic.«
(str. 145)
Zelo sem vesela, da ste med Dobre Knjige uvrstili tudi tole mojstrovinico.
Zame je to namreč knjiga leta! Kot mama (in hčerka) lahko rečem, da je to ena najboljših, če ne najboljša slovenska knjiga o odnosu med družinskimi člani, še zlasti med materjo in dekletcem.
Izbris je tu le okvir, v katerega pisateljica posadi sliko težkega, a vseeno tudi zelo zabavnega družinskega življenja v luči medkulturnih razlik in podobnosti.
Rekla bi, da gre za izredno prodorno interpretacijo Cankarjevih črtic za 21. stoletje, seveda z ženske perspektive.
Jezik je živ, tekoč, poln. Dialogi so sveži in prepričljvi. Likom verjamemo in se z njimi zlahka poistovetimo. Knjigo preberemo na mah. RES jo je težko odložiti. :))